25.000 Ro RETAiL
DINA
Mă cheamă Dina. Aceasta e povestea mea.
Dina ! Ce faci ?
1... 2... 3... 4... 5...
6... 7... 8... 9...
E prea departe până acolo.
Hai, du-te în pătuțul tău.
- Mi-e frică, vreau să dorm cu voi. - N-ai de ce să-ți fie frică.
Dina !
Dina !...
Mamă ! Mamă !
Dina, ai grijă !
Dina a făcut-o...
Tată !...
Ți-e foame ?
- Dina !... - Ieși afară de aici, Thomas.
Jacob, prietene fidel !
- Ți-ar prinde bine să vii la Bergen. - Da...
Tata nici nu mă mai vedea, pentru că mama dispăruse.
Nici Cel de Sus nu mai exista.
Eu sunt Dina, un nimenea.
Câteodată eu și mama ne jucam pe stânca asta.
Era un joc simplu.
Mergând la întâmplare, mă învârteam în jurul meu și îmi număram pașii.
Dacă aș fi trecut de stâncă, mama ar fi alergat să mă prindă.
N-a fost nevoie niciodată, căci eu nu știam să număr decât până la 20.
Dina !
- Intenționați s-o creșteți aici ? - Ieși afară !
Vino la mine.
Hai, vino. Am ceva pentru tine.
Vino și ia-o.
Mai aproape...
Vino mai aproape...
Trebuie să fii tare.
Gândește-te la Dina. Are nevoie de educație.
- Este ca un animal sălbatic. - Știu.
Dar când o privesc, în urechi îmi răsună strigătele Gertrudei...
Este ca un blestem.
Dina are nevoie de ajutor.
Bună...
Numele meu e Lorch.
Iar el e Ludwig...
Tu trebuie să fii Dina.
Te deranjează dacă exersez nițel ?
Mai cântă... Mai cântă, te rog.
Da ?
Dra Dina... Ea e...
Lorch parcă m-a vrăjit.
Muzica lui răsuna în casă ca murmurul unui pârâu de munte.
Când îl auzeam cântând, apa nu mă mai speria.
Cred că pe Lorch l-a trimis mama,
pentru că ea nu mai putea fi lângă mine.
Alături de el parcă pluteam deasupra munților
și nu mi se mai putea întâmpla nici un rău.
Dina, e timpul să ne ocupăm și de citit.
- Nu. - Ba da.
Dina, în casa asta nimeni n-are voie să întârzie la masă.
Nu e cazul să umble cu picioarele goale. Adu-i ceva de încălțat.
- Da, domnule. - Mulțumesc.
Cu cititul cum stă ?
Cu cititul ?...
- Binișor... - Binișor ?
Atunci citește-mi ceva.
La înce... La început Dumnezeu a făcut cerul și...
...și pământul.
Ce-i asta ? Ce o înveți ?
Du-o în camera ei.
A făcut progrese serioase la matematică.
Fetele n-au nevoie să știe cum să jongleze cu cifrele.
Am înțeles că dna Gertrude, mama Dinei, a murit în împrejurări tragice.
- În casă nu se discută despre asta. - E firesc...
M-ar ajuta să înțeleg mai bine copilul,
dacă aș ști ce se petrece în mintea ei.
Ea a făcut-o.
- Poftim ? - Ea a provocat accidentul.
A răsturnat cazanul cu leșie clocotită peste soția mea.
N-a făcut-o intenționat. Sunt convins.
Sigur că nu.
Nu, ea nu vrea să mă mai vadă.
- Ba da, mama ta te iubește. - Nu mă mai iubește.
Hai, ia-mi mâna.
Mama ta e în Ceruri, și este...
Este fericită pentru că acum e liberă...
Liberă de necazurile și grijile acestei lumi. Și asta o face fericită.
- Adevărat ? - Da.
Atunci ceea ce s-a întâmplat este spre binele ei ?
Mă rog...
Acolo Sus nu există tristețe, nici fetițe neascultătoare.
Nimeni n-a știut cum s-o trimită pe mama în Ceruri. Eu am eliberat-o.
Mergem ?
Lasă-mă, vreau să rămân cu mama.
Mamă ! Mamă !
Mama n-a murit. Mama e în Ceruri.
Lorch mi-a spus că mama e fericită.
Fericită că a scăpat de grijile și necazurile acestei lumi.
Într-o zi am găsit un nasture de la o rochie de-a ei.
Când l-am ridicat de jos... Atunci s-a întâmplat.
Am nasturele tău, mamă.
Acum n-ai să mă părăsești niciodată.
Ai încărunțit, Jacob Greenlow.
- Dina !... - E o rușine să ai păr cărunt ?
Toți bătrânii încărunțesc. Și soțul tău e cărunt.
Doamnelor și domnilor, vă invităm să luați loc la masă.
- Dina nu mănâncă cu noi ? - Nu, ea își ia masa la bucătărie.
E mai mulțumită acolo.
A fost ceva nemaipomenit când am mers călare cu Thomas.
- Edward ! - Da ?
Trebuie să-ți vorbesc.
Este...
Thomas m-a văzut. M-a zărit și Jacob.
- Bună, Dina. Te duci la culcare ? - Da, ce altceva aș putea face ?
Nu știu cum să-ți spun, Edward...
O vreau !
- Pe cine ? - Pe Dina !
- Pe fiică-mea ? - Trebuie să fie a mea.
De când mi-am pierdut soția, n-am mai...
Mă înțelegi, Edward ?
- Vreau să mă însor cu ea ! - Mă rog... Ești sigur ?
- Bine... Am să vorbesc cu ea. - Chiar azi. Îmi promiți ?
- Da. - Vorbește-i acum.
Bine.
Îți mulțumesc.
Bună ziua, dră Dina. Eu sunt Anders.
Sunt din Reinsnes.
Îl cheamă Reuben. Mi l-a dăruit tatăl meu vitreg, Jacob Greenlow.
Jacob este cel mai mare negustor din toată țara. E un om foarte bogat.
- Să se șteargă la fund cu banii lui ! - N-ai să mai găsești un bărbat ca el.
- Jacob e un boșorog. - Ai să te măriți cu el.
Niciodată !
Să nu mă mai lovești niciodată !
Lorch ! Stai cu noi cam de multișor, nu ?
- De 10 ani. - Vai ! De atâta timp ?
Mă tem că va trebui să pleci de la noi.
- Să plec ? - Adio, Lorch. Vaporul pleacă în zori.
Lorch !
N-ai să pleci, nu-i așa ?
- Răspunde-mi ! - Nu pot sta aici o veșnicie, Dina.
Nu mai am ce să te învăț.
Va trebui să te consolezi cu ideea.
Nu trebuie să mă părăsești.
Am înțeles.
Lorch a plecat. În jur nu mai era decât tăcere.
Și a venit ziua cea mare.
Iat-o pe Dina, care și-a ucis ființa iubită.
Oare ei m-ar mai saluta, dacă ar ști acest lucru ?
Sunt Dina, soția lui Jacob.
Dar el habar nu are cine sunt.
Mamă !
Scumpa mea fetiță ! Bine ai venit la Reinsnes.
Olivia ! Vino să-ți cunoști noua stăpână.
Ea e cea care "guvernează" peste bucătărie.
El e cel de-al doilea fiu vitreg al meu.
Salută-l pe Niels, Dina.
Cred că fiul mirelui poate săruta mireasa.
Fii atent ce faci, băiete !
Să-ți arăt casa.
Dina, dacă ai ști cât am visat la această clipă...
O, Dina !
Dă-mi drumul !
Dina, coboară, te rog. Te implor !
Dă-te jos ! Ți-ai pierdut mințile ? Vrei să strici nunta ?
- Ești un animal ! - Da, știu...
- Te porți ca un armăsar ! - Îți promit că nu se va mai întâmpla.
- Nu ? - Nu. Coboară, te rog.
- Și vrei să te cred ? - Jur pe Dumnezeu !
Jură de față cu martori !
Eu, Jacob Greenlow, jur în fața lui Dumnezeu,
că n-am să mă mai port niciodată ca un armăsar !
Ce este ?
Nu știu... Nu știu ce să fac....
Nu îți scoți hainele ?
Nu este ca a unui armăsar...
De ce plângi ?
- Bonjour, maman. - Bonjour, mon fils.
- Adică, bună seara. - Poftim ?
Dar cât e ceasul ?
Ce este ?
Nu putem să ne ținem toată ziua de petreceri, avem și treabă.
Serios ?
Dina, să ne gândim cum să împărțim îndatoririle gospodărești.
- Nu mă pricep la gospodărie. - E timpul să înveți.
Vii, Anders ?
Mergem ?
Dina știe să cânte la violoncel, mamă.
Bon ! Atunci sarcina ta va fi să cânți în fața oaspeților.
Stăpâna casei e mulțumită ?
Dumnezeule ! Iar ?...
- Ești un om tare zgârcit. - Atunci du-te la altcineva.
- Știi bine că n-am la cine. - Asta cam așa e.
- Ce e ? - Vreau chitanță.
Întâi te plângi de preț, apoi îmi ceri chitanță...
Vrei sau nu să mai faci afaceri aici ?
Dina ?... Ai intrat fără să bați la ușă ?
Aud că pleci mâine la Bergen, cu "Prinz Gustav".
- L-ai văzut pe Thomas ? - Cine e Thomas ?
- Grăjdarul tău de acasă ? - Thomas va sta la Reinsnes.
- Ești sigură ? - Tu ești sigur că ajungi în America ?
America ? Ce a vrut să spună cu asta ?
Mă bucur mult că Thomas va sta la Reinsnes.
Jacob e gelos ?
Greenlow, ești un comerciant cinstit.
Jacob, ți-am studiat atent oferta, de la frânghii până la zahăr.
Dacă îmi furnizezi în exclusivitate mure, cu 12 șilingi pe livră,
ți-aș putea lua toată marfa la prețul de 2000 de coroane.
- E un preț convenabil. - Altcuiva nu l-aș oferi.
Un trabuc ?
- Nu accepta ! - Poftim ?
Suma pentru mure este prea mică.
Iartă-mă, negociem o afacere.
Oferta ta se bazează pe prețul la mure din acest moment.
La iarnă se va dubla.
- Nu-i așa, domnule ? - Zici că mi-aș păcăli partenerul ?
Nu, dar observ că ești un negustor mai iscusit decât soțul meu.
Doamnă, ar fi cazul să ne lași singuri.
Soția mea nu pleacă.
Și aș vrea un trabuc...
- Ce se întâmplă ? - Va avea loc o execuție.
- Azi va fi spânzurat un anarhist. - Vreau să-l văd.
Întoarce !
Privește-mă !
Uită-te la mine !
Leapădă-te de grijile și necazurile acestei lumi.
Privește-mă !
Renunță la tot.
Dina !
Cred că tăticul tău vrea să-ți zică ceva.
Ai de gând să cânți toată noaptea, Dina ?
Nu putem continua așa. Să stăm mereu treji...
Să bem și să...
E cazul să dormim măcar o noapte.
Te rog... Sunt obosit...
Jacob !
Jacob și-a pierdut vigoarea.
Era speriat, nu-i mai ardea de hârjoană.
A început să-și dea seama cine sunt.
Haide !
Nu știi unde e Jacob ?
Nu este la Reinsnes ?
Tu știi unde se duce când pleacă de acasă, nu ?
Ține minte ! Îmi spui tot ce auzi pe aici.
Jacob lipsea zile întregi fără ca eu să știu unde e.
Era ca un cal bătrân care nu mai vrea să fie încălecat.
Nu l-ai văzut pe Jacob ?
Am nevoie de el.
Știi că ești un bărbat chipeș ?
Sunt bătrân, Anna.
În sfârșit, pace...
Ce-i asta ?
Îți curge acoperișul ?
A căzut de pe acoperiș. Voia să-l repare.
A pățit-o rău, are o fractură deschisă.
Îmi pare rău, Dina.
Dă-mi niște rom, proasto.
Și nu mai plânge.
Jacob s-a întors acasă, dar nu așa cum mi-aș fi dorit.
Dă-mi niște rom ! Sunt pe moarte !
Se ruga să fie iertat pentru păcate,
dar în loc de iertare, s-a ales cu un picior putred.
Duhoarea ca de hoit se răspândise precum o veste rea.
Nu mai simt nici un alt miros.
Are cangrenă.
- Mamă, n-are rost să mai mănânc. - Mâncarea îți dă putere, dragă.
- Sunt pe moarte ! - Dumnezeule ! Nu vorbi așa !
Voi muri, mamă.
Te vei face bine. Mâine te vom duce la un alt doctor. Te vei însănătoși.
În zadar, mamă. N-am să mă mai fac bine.
Îmi vor tăia trupul puțin câte puțin, până nu va mai rămâne nimic din el.
Dina, ia-l pe Thomas cu tine.
Thomas !
Privește-mă, Jacob.
Leapădă-te de grijile și necazurile acestei lumi.
Ce s-a întâmplat, Dina ?
Te întreabă omul legii.
Ai mers prea repede ? De ce a alunecat sania ? Din pricina calului ?
- Sania a luat-o la vale ? - Ai mers prea repede ?
Ai mers prea repede ?
- Dnă Dina, vă rog... - Făceți-o să nu mai urle !
Dina !
Dna Karen mi-a spus să stau aici, în caz că ai nevoie de ajutor.
El nu era tatăl meu, iar ea nu e mama mea.
Dacă nu găsim testamentul,
toată averea va trece în mâinile Dinei.
Noi nu ne vom alege cu nimic !
Taci !
Dacă a voit să-l arunce pe Jacob de pe stâncă ?
Acum "sărmana" a rămas mută de durere.
Termină cu nebunia asta.
Niels trebuia să-și știe locul.
Nu se poate ca un prost să fie lăsat să conducă afacerile.
Eu sunt Dina.
Voi fi stăpână la Reinsnes. Pentru totdeauna.
Nu vrei să merg cu tine ?
- Nu te-ai întrebat niciodată dacă... - Ce anume ?
Suntem în luna mai.
Asta înseamnă că...
...că Jacob a lăsat-o grea când era pe moarte.
- Nu se poate să fie copilul lui. - Dumnezeule !
E băiat...
E băiat.
Ce ne facem dacă nu vine doica ? Du-te după ea.
Te rog ! Copilul e flămând.
A sosit.
Ți-ai pierdut copilul, nu-i așa ?
- Cine era tatăl lui ? - Nu era de aici.
E adevărat că era însurat și avea copii ?
- Cine spune asta ? - Lumea.
Nu contează cine era tatăl lui. Copilul a murit.
Ai dreptate, nu contează...
Mă tot întreb dacă...
Dacă băiatul...
E al meu ?
Hei, micuțule !
O să-l botezăm Jacob.
- Nu. Numele lui va fi Benjamin. - Benjamin ?
Nimeni din familie n-a avut acest nume.
N-ai decât să zbieri, dar va fi așa cum spun eu.
Dumnezeule mare !
- Ai un colier frumos, Dagny. - Mulțumesc.
- Era al mamei mele. - Da, dar acum e al lui Dagny.
Îi aparține mamei mele.
E prea de tot ! Nu sunt o hoață ! Ia-l !
Poftim, ia-l !
Dagny, draga mea !...
Lua-te-ar naiba !
Ți-e foame ?
Benjamin a crescut mare.
Stina și Thomas s-au îngrijit de el.
- E bine așa, Thomas ? - Mișcarea să fie mai lungă, Benjamin.
Benjamin a avut noroc.
El nu era singur.
Lorch ?
Lorch !
Lorch a murit.
Ți-a trimis violoncelul său și o scrisoare.
Dragă Dina, voi fi murit când vei citi această scrisoare.
Cum o mai duci, Dina ? Îți merge bine ?
Ai găsit iubirea vieții tale ?
Promite-mi că o vei căuta și că vei îmbrățișa viața și nu moartea.
Găsește-ți sufletul-pereche,
și împreună să alungați stafiile trecutului.
Nu te lăsa pradă singurătății, precum mine.
Eu nu am decât un singur prieten: moartea.
Stă lângă mine în pat, credincios până la capăt.
Răsuflarea sa rece îmi umple ochii de lacrimi.
Cântă pentru mine, Dina.
Lorch.
Dă-mi să încerc si eu.
Aduceți găleți !
S-a mai mistuit o zi, nu se va mai întoarce niciodată.
Timpul s-a oprit. Tăcerea m-a copleșit.
Ce naiba e cu voi ? Luați gălețile și formați un șir !
Apoi am auzit vocea unui străin.
Străinul a venit cu nava "Prinz Gustav".
Leo Zjukovski...
Nu miroase a sudoare de marinar...
Omul citește poezia rusă...
Pleacă, Jacob !
Lasă-mă în pace !
Prețurile în Rusia sunt mai mici, nu ?
Da, e cazul să luați lecții de la noi.
- De pildă ? - Negustorul din Rusia e imparțial.
Indiferent de marfă, fie oameni ori pește, principiul e simplu:
oamenii muncesc ca sclavii, de aceea prețurile noastre sunt imbatabile.
La noi sclavia este interzisă. Din păcate.
De aceea voi veți supraviețui, iar colegii voștri din Rusia, nu.
Dnă Greenlow !
Nu e cazul să vă ridicați.
Nu cumva ești unul din acei revoluționari blestemați
care vor să ne fure proprietățile și să le dea mulțimii ?
Să iei un lucru furat nu-i un furt. Proprietatea înseamnă hoție.
- Îți place să faci pe provocatorul ? - Sunt omul vremurilor în care trăim.
Reprezint generația ce se naște acum, iar voi pe cea care moare !
Ce privilegiu pentru noi să stăm la masă cu omul viitorului !
N-am întâlnit o mai frumoasă exponentă
a trecutului ca dumneata, dnă Greenlow.
Duhul rău trebuie stârpit.
Anarhiștii încearcă să contamineze cu ideile lor bolnăvicioase toată Europa.
Oare oamenii de rând au vreo părere în această privință ?
Ia vino aici, femeie.
- Cum te cheamă ? - Kristin, domnule.
Kristin, ce părere ai despre evoluția politică din Franța ?
Poftim ?
Ce foloase speri să obții exprimând opinia despre guvernanți ?
Vedeți ? Ăștia n-au habar ce se întâmplă în lume !
Vino afară și am să-ți arăt cine decide cursul evenimentelor.
Dle Zjukovski, te rog...
Bea-ți paharul.
Ieși afară ! Nu vreau să-ți mai văd mutra !
N-are rost să ne mai războim.
De ce sunteți atât de posaci ?
Hai să dansăm !
Hai să bem ceva, dragă prietene rus.
Cine ești, de fapt ?
Un blestemat de anarhist ?
Ești un anarhist !
Fiecare ne apărăm pielea.
N-ai să mă păcălești. Ești ca și ceilalți, dle anarhist.
Tu ești din Rusia. Eu o să plec în America.
N-am de gând să putrezesc aici.
Pentru America !
Vei avea nevoie de mulți bani ca să ajungi acolo.
Vreau să-ți arăt ceva.
Vino !
- Toată lumea s-a culcat ? - Tu erai...
Ți-am curățat haina.
Mulțumesc, ești foarte amabilă.
Amabilitatea nu-i punctul meu forte.
- Înseamnă că am avut noroc. - Cu ce te ocupi, Leo Zjukovski ?
- Am și eu o menire pe lume. - Oare ce poate fi ?
- Mă tem că nu pot să-ți spun. - E ceva periculos ?
Văd că citești din Pușkin... De ce ai subliniat cu roșu unele cuvinte ?
Știi rusește ?
- Nu. Scrii și tu poezii ? - Nu.
- Poeții sunt firi sensibile. - Ceea ce tu nu ești ?
Să zicem că am intrat singur în laț. Ca și Pușkin.
A fost împușcat într-un duel, apărând onoarea unei femei.
- Unde a fost împușcat ? - În stomac.
Periculos loc... Pușkin trebuia să te trimită pe tine în locul său.
Văd că umbli cu un pistol la tine.
Discuți prea ușor despre suferință și moarte.
- Nu sunt o fire sperioasă. - Nu te sperie nici moartea ?
Nici măcar ea.
Știi că ne-am mai întâlnit ?
La Bergen. Te-am văzut la Bergen.
Sunt convinsă că sunt mesaje codificate.
De ce ai venit aici ?
Încerc să-ți fac curte, Dina Greenlow.
Te vei întoarce ?
Privește-mă !
Stina !
Ce ai ?
O să am un copil.
Cu cine ?
- E o minciună ! - Nu este.
E însărcinată.
Nu pot crede că pruncul a fost zămislit cu Sfântul Duh.
Aici ai violat-o, nu ?
Cine te crezi de îmi vorbești așa în propriul meu birou ?
Cine e tatăl copilului tău ?
Să știi că Stina a mai făcut-o și cu alții. E o mincinoasă.
Alege, Niels... Ori te însori cu Stina, ori pleci din Reinsnes !
Nu mă pot căsători cu o fată ca ea.
Tot mai vrei să ajungi în America ? Drumul până acolo costă mulți bani.
- Am voie să visez și eu, nu ? - Nu cumva ai banii necesari ?
- Nu. - Pleacă de aici.
- Poftim ? - Am să-ți verific registrele.
- Acum ? - Ieși afară.
Afară !
De unde provin acești bani ?
Vreau să-i pui în bancă:
câte o treime din ei pentru Stina, pentru Benjamin și pentru mine.
- Atâția bani pentru târfa aia ? - Nu te pripi s-o judeci.
Cum te-ai pripit să mă judeci pe mine.
Pe tine ?
- Când ? - Când am omorât-o pe mama.
Spui lucruri ciudate...
Mama nu și-a găsit pacea, tot mai urlă de durere.
- O auzi ? - Da, o aud.
O aud în fiecare zi.
- Când vei înceta să mă urăști ? - Dina, te rog...
Spune-mi adevărul, tată.
Spune-mi ce simți.
Ce simt ?
Simt...
...un gol.
Cât vei rămâne aici de data asta, dle Zjukovski ?
Mâine plec la Trondheim.
- Cum ? - Poftim ?
- De ce pleci atât de repede ? - Trebuie să duc un deținut la Bergen.
Un deținut ?
- Însoțești deținuți ? - Exact.
- Ce palpitant ! - O meserie care îți deschide ochii.
Îți deschide ochii ? Să stai alături de deținuți... Mă rog...
- Prin ei învăț despre mine însumi. - L-ați auzit ? Ei îl învață...
- Ce anume ? - Poftim ?
Ai spus că te învață câte ceva despre tine...
Am învățat că nu totdeauna faptele tale spun adevărul despre tine.
De ce să plece ?
Nu, Leo nu trebuie să plece.
Mama ne-a dat binecuvântarea ei... Avem un legământ...
Cine știe ce păcate are dna Greenlow sau chiar dv. ?
Cine ar putea afirma că este fără de păcat ?
Nu, mamă, am trăit prea mult printre cei morți...
Sângele lui Leo e fierbinte...
Nu-l aduce în lumea noastră.
- Unde vei sta la Bergen ? - În clădirea Tribunalului.
Bună seara.
Și Niels ne va părăsi foarte curând.
Unde vrei să pleci, Niels ?
În America, dacă își va putea permite.
Stina !
M-am tot gândit...
Ce-ar fi să ne căsătorim ?
Ce spui ?
Răspunde ! Stăpânul te cere de nevastă.
Stăpânul îți cere să te măriți cu el.
Mulțumesc...
Nu !
Stăpânul te roagă să te măriți cu el.
Nu ! Nu !
Ai o iubită, Leo Zjukovski ?
Am iubit pe cineva, în tinerețe. Am pierdut-o. A murit...
Îi mai simți prezența ?
Eu caut să alung stafiile: morții cu morții, viii cu viii.
Știi că mi-am ucis mama ?
Nu te neliniști, noi două suntem nedespărțite.
- Știu. - Da ?
Simt duhul morții de câte ori vin la Reinsnes.
- O vezi ? - Da.
Chiar o vezi ?
Vine spre noi...
N-a mai pășit așa niciodată...
Kristin !
Îmi pare rău, doamnă. Trebuie să veniți imediat !
Crește copilul tău.
Nu știu să spun cuvinte de dragoste.
Se ofilesc precum florile, când le culeg.
Versurile lui Pușkin exprimă tot ce aș vrea să-ți spun.
Leo, înainte să fi apărut tu, lumea morții părea un refugiu sigur.
M-ai învățat graiul iubirii, dar fără tine jarul ei se poate stinge.
Aș vrea ca eu să fiu menirea ta pe lume.
- Nu poți vorbi serios. - Ar fi un lucru excelent.
Stina e liberă, tu ești liber. Iar copilul ei are nevoie de un tată.
Ca și Benjamin.
Trăiești în lumea viselor, Thomas.
- Îți displace că mă gândesc la tine. - N-are nici un rost.
Nu te mai suport ! Treci la lucru.
Ce dorește doamna ? Dorința ta e poruncă pentru mine.
Cum vrei s-o facem ? Din față, pe la spate ?
- Șterge-te ! - Șterge-mă tu !
Tu ai făcut asta.
M-am săturat de acuzațiile tale.
Poate că Niels avea motive să se spânzure.
- Singur și-a luat viața. - În preajma ta oamenii mor, Dina.
Nu mai avem ce vorbi.
Apropo, ai vești de la amicul tău din Rusia ?
Cum îl chema ? Sjuko... Parcă, Zjokovski, nu ?
- Ce-i cu el ? - Omul s-a dovedit a fi spion.
Era un anarhist. Acum putrezește după gratii, la Bergen.
E acuzat de complot împotriva regelui.
Ca să vezi... Un anarhist printre noi...
A reușit să ne prostească pe toți.
Un idiot chiar a crezut că poate păcăli tribunalul de la Bergen
și i-a trimis o carte cu un mesaj codificat.
Asta l-a dat de gol.
- Ce se va întâmpla cu el ? - Va fi spânzurat, bineînțeles.
Dina !
Nu te urăsc. Sunt tatăl tău, și te iubesc.
- Trebuie să stai aici. - Nu.
Atunci n-o să mă mai găsești aici când te întorci.
- Și unde vei fi ? - S-ar putea să mor.
Ar însemna să ai o viață prea scurtă.
Nu-mi pasă !
Benjamin, fiecărui om îi pasă de viața sa.
Mie nu. Stafia mea te va urmări.
Sper... Atunci voi ști că nu te-am pierdut pentru totdeauna.
Ai recunoscut că tu i-ai trimis dlui Zjukovski cartea aceea.
Deci ai complotat împotriva regelui. Vei fi acuzată de înaltă trădare.
Ați înțeles greșit. Cartea nu conține nici un mesaj codificat.
- Nici un mesaj ? - Nu de genul presupus de dv.
Era un joc pe care eu și dl Zjukovski îl jucam pentru a ne amuza, atât.
El n-a afirmat așa ceva. Nici măcar nu ți-a pomenit numele.
Ciudat, nu ? Mai ales că îl paște ștreangul din cauza așa-zisului joc.
Dl Zjukovski e un gentleman. N-a dorit să mă implice în toate astea.
Fără mult succes. Așadar, ai pus umărul la elaborarea codului.
N-ar fi fost o prostie din partea mea să trimit un document strict secret
care ar fi permis autorităților să ne condamne la moarte ?
Dnă Greenlow, ești îndrăgostită de acest bărbat ?
Asta nu vă privește.
Ba da. Îmi irosesc timpul din cauza unei femei bolnave de dragoste.
Dl Zjukovski îmi este un prieten drag.
În carte era o scrisoare care conține doar niște cifre.
Descifrată, scrisoarea ar reprezenta un mesaj, nu-i așa ?
- Da. - Da ?
- Este un mesaj. - Atunci fii amabilă și...
"Leo, dragul meu, cum a scris cândva Pușkin..."
"Te iubesc... Sunt un sclav furios al acestui dor..."
"Ți-l mărturisesc îngenunchind în fața ta, iubirea mea..."
"Am avut un vis îngrozitor. Te-am visat umblând cu pistolul lui Pușkin."
"Sunt atât de singură. Am în pântece copilul tău."
"Nu știu să spun cuvinte de dragoste, se ofilesc precum florile de câmp."
"Leo, până să apari tu, lumea morții era un refugiu sigur."
"Acum vreau să fiu cu tine, vreau să fiu menirea ta pe lume."
De ce n-ai semnat-o ? "O femeie îndrăgostită", măcar atât.
Îl pot vedea ?
Zjukovski, ai o vizitatoare.
Leo !
- Leo ! - Dina !
Le-am explicat că a fost un joc.
Au început să se îndoiască de probe, nu vor putea să te condamne.
Nu e vorba doar de carte și de coduri.
Nu știu nimic despre tine.
- Cine ești ? - Sunt un nimeni, Dina.
Dar am și eu o menire pe lume.
Nu mă pot căsători cu un om care nu există.
- Cum ? Urmează să ne căsătorim ? - Da.
Nu cred că preotul închisorii oficiază și alte servicii
în afara ultimei împărtășanii.
- Ea nu va avea loc. - Ai început să te temi de moarte ?
Vreau să-mi petrec viața alături de tine, Leo.
Vizita s-a terminat, doamnă.
Dă-mi mâna ta...
- Trebuie să-ți spun ceva... - Vizita s-a încheiat, am spus.
- Încă un minut, te rog... - Nu se poate.
Numai un minut...
Nu mă atinge !
Nu ! Nu !
- Dina ! - Gura !
Ce naiba faci, ticălosule ?
Anders !
O, Doamne !
Dumnezeule mare !
O să moară toți...
O să-i ucid pe toți...
O, Dina !
Cum te simți ?
Ai aflat ceva ?
Am întrebat lumea de peste tot, de la Bergen până la Kirkenes.
După ce a fost eliberat, nimeni nu l-a mai văzut.
Nu, Anders.
Am rămas singuri, eu și Benjamin.
Manevrează vela ca s-o umple vântul.
L-am învățat cum să prindă viteză...
Ca să meargă mai repede decât "Prinz Gustav"...
De data asta am mers prea repede...
Benjamin !
Mamă ! Mamă !
Asta e, mi-a venit sfârșitul...
Mă cheamă mama...
Nu te mai frământa, Dina.
Leapădă-te de grijile și necazurile acestei lumi.
Leo !
Încearcă să te odihnești.
- Mamă.. - De ce nu poți rămâne ?
- Aproape te-am omorât. - Te iert.
Serios ?
Da... serios.
Te iert.
Leo !
Nu știu să spun cuvinte de dragoste, se ofilesc ca florile de câmp.
Caut să alung stafiile trecutului: morții cu morții, viii cu viii.
Versurile lui Pușkin îți vor spune tot...
Toți avem secretele noastre.
Leo, înainte să apari tu, lumea morții era un refugiu sigur.
Vreau să fiu menirea ta în lumea asta.
Am și eu o menire pe lume.
- Ce faci ? - Știi unde sunt banii ?
Pentru asta te-ai întors ? Aveai nevoie de bani ?
Apari, îți sădești sămânța și apoi pleci ?
Milioane de oameni mor de foame, iar noi vorbim de inima ta frântă.
- Ce faci ? - Nu mă cunoști deloc.
Dacă asta e o cerere în căsătorie, află că nu-i tocmai reușită.
- N-am să te mai las să pleci. - Nu pot sta legat de fustele tale.
Mă bucur că pruncul tău din pântecele meu a murit.
Care prunc ?
N-am să te las să mă părăsești !
Eu sunt Dina.
Tot ce am iubit, s-a pierdut.
Sunt oare condamnată pe vecie la așa ceva?
Îmi privesc copilul prin ochii mamei mele.
Mă văd pe mine...
Eu sunt Dina. Cea care vede...
sync © 24.03.2020